Második permivosi ütközet

Háttér:

A Gyóm Birodalom széthullóban. Az északi tartományok fellázadtak és szövetségre léptek a császárok ellen. Sivirrion uralkodói a márosi család átállt teljes seregével az északiak oldalára, így a császriaknak át kellet szervezniük a védelmüket. Hogy sivirrionból ne tudjanak kitöri délre, a császáriak megerősítették a Sztus teljes vonalát. Kelmus és Délvár helyőrségét megerősítették. A Mezozumon pedig még a császári folyami flotta uralkodott és tartotta a kapcsolatot a tó északi partján fekvő még Gnyóm kézen lévő kikötővárosokkal. Az északiak a Sztus folyón átkelve akarták a Mezozumot dél felől is bekeríteni, hogy így mérjenek csapást a legyőzhetetlen birodalmi folyami flottára.

A csata előzménye:

Az északiak tudták, ha most elakadnak és nem viszik a háborút tovább délre a gnyóm birodalom területére, akkor sohasem mérnek csapást a császáriakra. Keleten a kezdeti lendület ellenére a paloszi és kovliár csapatok nehezen haladtak előre Bara-Tai erdeiben és Kánvár ostroma is elhúzódott annak ellenére hogy bara-tai  átállt az északiak oldalára. Délen eközben a kvalír sereg vereséget szenvedett Pélionnál, amire békét kértek és kaptak a császáriaktól a truurvit-i béke értelmében. Így a teljes déli hadsereg észkra vonulhatott a lázdók ellen. Ezt tudta az északiak vezére, a deirni Cressnár, Ostarran hercege is akik nagy erőkkel támadta Kelmust. A császári parancsnok a küsztoszi Léánnosz tudta hogy időt kell nyernie míg megérkeznek délről a seregek ezért megerősítette Kelmust és délvárnál ráütött a tavariában állosmásozó ektelio és kovliár csapatokra, akiket visszaszorított Kávosba és megostromolta tolymárost. Azonaban a paloszi seregek eközbe megtámadta délvárat és elzárta a császáriakat a visszavonulástól. A két sereg a sivír mocsárnál találkozott, ahol a gnyómok vesztettek. Hogy elkerülje az átkarolást, Léánnosz a megerősített Kelmusból csapatokat vezényelt Délvárba. Azonban Kelmusnál a paloszi nehézgyalogság áttört a védelmen és a város elesett. Cressnár megragadta a lehetőséget és előreküldte lovasságát, hogy fedezzék az átvonulását. A gnyóm tábornok csapatait Permivosnál rendezte, ami nagy hiba volt. Eközben az északiak több sereggel (paloszi, deirni, bara-tai és márosi) át tudtak kelni és alakzatba fejlődni. A két sereg készen állt az összecsapásra.

A csata:

A csata a kor legnagyobb ütközete volt, amilyen mértékűt csak korábban az elementálok háborújában vívtak. Maga a csata epicentruma volt Permivosnál és környékén, de Pallosvégben és Fírius talson északi részére is kiterjedtek a műveletek. Az ütközetben több mint negyedmillió katona harcolt ami nem volt jellemző a lázadáskori gnyóm hadviselésre. A csata egy fennsíkon kezdődött a várostól pár kilóméternyire. Először Cressnár a bara-tai könnyűlovsságát küldte a jobb szárnyat védő tichlanteni és immani könnyűgyalogosok ellen, amire gnyóm íjászok adtak választ. A serege bal szárnyán ekkor küldte támadásba katonáit Léánnosz. A gnyóm nehézgyalogság a khafioszi nehézgyalogosokkal együtt elkezdték visszaszorítani a deirni és márosi csapatokat a sereg közepe felé. Hogy ne tömörüljenek, Cressnár támadást indított középen, míg a bal szárnyon visszarendelte a bara-tai lovasságot és előre küldte a deirni csapatokat. a jobb szárnyon, hogy megállítsa a császári nehézgyalogosokat, átcsoportosított és acsatába küldte a bara-tai könnyűlovasokat. A deirniek, hatalms veszteségek árán, de visszavrték az immani és tichlanteni könnyűgyalogságot, a könnyűlovasság pedig eredményesen feltartóztatta a nehézgyalogosokat míg a megmaradt márosi és deirni csapatok újrarendezték soraikat. Ekkor kapta a hírt a gnyóm parancsnok, hogy áttörtek délvárnál. Azonnal kiadta a parancsot a visszavonulásra. Eközben megérkeztek a császár seregei délről. A szorongatott helyzetben lévő Léánnosz kapott az alkalmon és az új csapatokat megosztotta. Egy részét nyugatra külte, hogy szorítsák vissza Délvárba az ellenséget, majd kezdjék meg az ostromot. A sereg másik felét pedig Permivosba rendelte, hogy ellentámadásb menjen át és végül visszaszerezze Kelmust. Csakhogy eddigre az északiak jelentős erőkkel keltek át a Sztus mindkét hídján. A délvári sereget az ostarrani herceg jóbarátja a dalmari Mánell vezette, míg Cressnár maga a fősereggel azonnal megtámadt permivost mielőtt a megvert ellenség az új csapataival kiegészülve csaqp le előbb. A csata kaotikus volt. A hatalmas városban állomásozó seregeket meglepte a vakmerő támadás. A császáriakat felkészületlenül érte a csapás. Sok katona puszta kézzel harcolt a lázadók ellen. Hatalmas veszteségek árán tudtak a császáriak csak kivonulni rendezetten a városból. A megmaradt sereg olyan kicsi maradt hogy a gnyóm tábornok nem gonolhatott a város visszavételére. Délvárnál azonban a császáriak sikeresen visszaverték a lázadókat és még a várat bevéve tavariaban is előrtenyomultak. Seregeiket egy energikus tichlanteni parancsnok vezette.

Következményei:

A gnyóm sereg permivosi megsemmisülése megpecsételte a háború további menetét. A császári területek lázongat és békét akartak. Délen pedig egy új haqtalom kezdte ki birodalom egységét. Így a császárnak le kellet zárnia az egyébként is rosszul alakuló háborút, amit a permivosi vereség végképp megpecsételt.